MOMCI SA ISTOKA
1 - NJENO VELIČANSTVO ULICA
Dobar dan
Zdravo.
Kako se zoveš?
Ne govorim francuski, izvini.
Kako se zoveš?
Marek.
A ti?
Danijel.
Šta hoćeš?
Ja radim sve.
Možemo li da idemo kod tebe?
Ne, ne znam, ne.
Pa, kuda ćemo onda?
Zar ti nemaš stan ili hotel?
Zašto ne?
Šta?
Zašto ne kod tebe?
Ne znam. Danas ne može.
A sutra?
Da. Možda...
U šest sati.
U šest?
Da, dobro.
Divno.
Daćeš mi tvoju adresu?
Da.
Stanica metroa je Porte de Montreuil. Znaš gde je to?
Da, znam.
- Linija 9, zar ne? - Da.
Nisi pitao koliko košta?
Još.
Koliko košta?
50 evra.
U redu.
Onda, sutra.
Da, sutra.
2. ZABAVA, NA KOJOJ SAM TALAC
Da?
12. sprat. Levo.
- Da? - Dobar dan.
Dobar dan.
Ja sam Marek.
Rekao si mi nedavno da dođem. Ovde sam.
Ne, mi se ne poznajemo.
Ne znam ja šta ti hoćeš. Odlazi.
Šta ti hoćeš? Ne možeš da uđeš ovamo.
Da me nisi pipnuo ili ću vrištati!
Da se nisi usudio.
Nemoj to da radiš.
Uzgred, ja nisam punoletan.
Šta?
Ja sam maloletan, a ti si me pozvao.
Ja imam 14. godina i to je nelegano.
Šta hoćeš?
Šta hoćeš oni?
Vrata su dobra.
Sigurnosna vrata, zar ne?
Ne želim da odgovorim.
Da li imaš alarm sistem?
Pozvaću policiju.
Da, ima alarm sistem.
Ovde je divno.
Zaista.
Puno svetla.
Jako puno svetla.
Pokazaćeš mi stan?
Kakav divan stan.
Ti si vlasnik?
Da.
To je dobro. Treba da gledaš šta kupuješ.
Jeftinije nego u Parizu, ali takođe dobro.
Cene nekretnina idu gore.
Koliko si platio za njega?
Ne sećam se više...
Sigurno se sećaš. Takve stvari se ne zaboravljaju.
Oko 600.000. Ne sećam se više tačno.
Franaka?
Da, franaka. To je bilo pre 15 godina.
To je...?
80.000...
90.000 evra...
Dobro je.
Jako dobro.
Ne dirajte to!
Velik je.
Živiš sam?
Da.
Gazda!
Ti se baviš sportom?
Ne izgledaš tako.
Možda je kasno za to.
Previše jedeš.
Ne krećeš se dovoljno.
I mator si.
Ja nikad neću biti star.
Ja ću uvek biti u formi.
Mišićav i vitak.
Bez grama sala.
Jer je moje telo
ono najvažnije,
što mi je bog dao.
Sve ove mašine ne koriste ničemu.
Ono što je važno je snažno telo.
Samo po sebi.
Gledaj mene.
Hajde...
Pipni!
Besplatno je.
I?
Ukrutio ti se?
Ti ne igraš?
Koliko imaš godina?
Šta radite to? To se tako ne radi. To je osetljivo.
Tako se ne ponaša.
Mi smo ljubazni prema tebi.
Pričamo, zabavljamo se...
A ti,
ti vičeš na nas.
Tako se ne radi.
Mogu i ja da vičem.
Da li ti znaš,
da si ti nas tražio na železničkoj stanici.
Ti si nas ovde doveo.
Ti.
Oladi.
Polako.
Opravićemo tvoj frižider. Ne brini.
Što volim ovu muziku!
3. ŠTA SMO ZAJEDNO RADILI
Da?
Hoćeš nešto da popiješ?
Vodu.
Vodu?
Hoćeš da me jebeš?
Ako hoćeš...
...meni je to ok.
Rekli smo 50 evra?
50 evra.
Da.
50 evra.
Pa, hajde.
Da?
Alo.
Zdravo.
Da li si zauzet?
Ne, ne, dođi gore.
Hoćeš li da spavaš sa mnom?
Da, naravno.
Pa hajde onda.
Šta?
Ti...ti...
Zar ti nećeš da kupiš novi televizor?
Reci tvojim prijateljima da bi trebalo mi ga vrate.
Razumeš?
Tvoj dečko?
- Dečko? - Da, na plaži.
Taj, taj, da.
Onda. To je bilo davno.
Ranije, pre mnogo vremena.
Šta?
Da li je on mrtav?
Šta, mrtav?
Ne. Zašto bi bio mrtav?
Sat radi?
Da, radi.
Moram da idem.
Zdravo.
- Kad ćeš ponovo doći? - Sledeće nedelje.
Moram da znam kad ćeš ti doći.
I ja izlazim, ja radim, viđam se s prijateljima.
Moram da znam.
Dobro.
Kojim danom će to biti?
Kojim danom?
- Ponedeljkom. - Ponedeljkom?
Da. Ponedeljkom.
Da li može popodne?
Ne, popodne ja radim.
Uveče.
Dobro.
Uvek ponedeljkom uveče?
- Da. - Da.
I jedan dan za vikend?
Ne, vikendom ne.
Komplikovano je.
Ali ja bih tebe rado viđao dva puta nedeljno.
Bar dva puta.
Možda u subotu.
- Zašto ne nedeljom? - Ne nedeljom.
Nedeljom ja ne radim.
Nedeljom ne radiš?
Nedeljom ostajem sa prijateljima.
Svi zajedno u jednom hotelu.
Razumeš?
Ovo je ruka.
Ruka.
Prst.
Nadlaktica.
Rame.
Grudi.
Bradavice...
Da, bradavice.
Moje bradavice.
Vrat.
Brada...
Usta...
Osmeh...
Tvoj osmeh... Moj osmeh...
Sisanje.
Jedna reč.
Ja ti sisam.
Pa hajde onda.
- Da? - Ne.
Hoću da pušim.
Hoćeš da pušiš?
Ne, ne ovde, na balkonu.
Odakle si ti došao? Iz Moskve?
Ja nisam Rus.
Ja sam mislio da ste svi Rusi.
Ukrajina, Moldavija...
Tadžigistan. Gazda je Rus.
A ti?
- Ti? - Ja. Ukrajinac.
- Ukrajinac? - Da.
Da li je sve u redu?
- Boli te? Da.
Daj da pogledam.
Moraš kod zubara.
Blombiranje.
Da.
Ja nemam pasoš.
Ilegalac.
Razumeš?
To nije problem. Vidiš li onu ulicu?
Vidiš, tamo pri kraju
trg.
Na malom trgu je zubarska ordinacija i ona je besplatna.
I oni ne pitaju za dokumenta.
Možeš da odeš kad god hoćeš.
Da li si uradio test?
AIDS.
- Test. - Tets krvi.
Zašto?
Ja nisam bolestan.
Ne, samo zbog sigurnosti...
Ali ja nisam bolestan.
Znam, samo zbog sigurnosti.
Da li ćeš ići?
Moram da idem.
Zašto ne prespavaš ovde?
Ne mogu.
Zašto ne možeš?
Moji prijatelji će pitati.
Tvoji prijatelji? Misliš, banda?
Zar im ti nisi rekao da se viđaš sa mnom?
Ne, nisam.
Niije problem.
Zdravo.
Hošel li da doneseš čaše?
Noćas mogu da ostanem.
Stvarno?
Noćas?
Da, celu noć.
Divno.
Šta je?
Ne sada.
Sad jedemo.
Za obedom nema pipanja.
- To se ne radi. - Dobro.
Ti si lep, predivan si.
Zar ti to niko još nije rekao?
Ti si jako lep.
Jesi li dobro?
Šta je?
Hoću da ti nešto kažem...
Ti mi dolaziš dva ili tri puta nedeljno...
Dajem ti 100 ili 150 evra.
Pa onda hrana i ostalo, što ja činim rado.
Ali...
mislim, mogli bi da se dogovorimo za paušal.
Šta je to paušal?
Paušal je gotovinski iznos,
uvek isti, koji bih ti ja davao svakog meseca.
Na primer, 300 evra.
300 evra?
Ili 400.
Davaću ti na početku meseca.
Onda nešto imaš a dolaziš kad hoćeš.
500 evra.
Šta? 500?
500 evra.
500 je mnogo, to neće moći.
Ali ja želim...
iPhone.
Videćemo.
Da, iPhone.
Videćemo.
iPhone.
beo.
64 GB.
Dobro, prestani.
Razmisliću o tom, u redu?
A onda ćemo razgovarati.
Ja moram da idem. Spavaj koliko hoćeš.
Zaključaj vrata.
Zar ti nisi rekao da si iz Ukrajine?
Da, ja sam iz Ukrajine.
Zašto sad pričaš o Čečeniji? Da li si ti tamo živeo?
Moj otac je radio u Čečeniji.
Ja sam tamo živeo s mojom sestrom.
A tvoji roditelji, da li su oni uvek živeli u Čečeniji?
U Čečeniji je bio rat.
Jednog dana je moj otac...
otišao od kuće.
Otišao je na posao.
Ali nije se vratio. Nikad više.
Kako to, nije se vratio. Da li je mrtav?
Kasnije, mnogo kasnije,
padala je jaka kiša.
I reka je...
nadošla.
Ušla je u grad.
Svuda.
Bio sam s mojoj starijom sestrom.
Videli smo to.
Bilo je leševa,
puno leševa.
Leševa bez glave.
Bez ruku...
i nogu...
u reci.
Moja sestra
bila je sigurna
da je videla mog oca.
Da li si ga ti video?
Ne.
To nije bio on. Ona je to sanjala.
Znači, ti ne znaš da li je on mrtav.
Ipak, jeste.
Ali ti nisi siguran.
Ipak, sigurno je, da je on mrtav.
A tvoja majka?
I ona je mrtva.
Šta je?
To je istina.
Jedna bomba je pogodila našu kuću.
Moja majka je bila sama.
Ona je bila uvek tužna.
Tužna?
Kako misliš, tužna?
Zašto me pitaš sve ovo?
Da li mi veruješ, ili ne?
Da, naravno da ti verujem.
Kao prvo,
ja se ne zovem Marek.
Moja pravo ime je Ruslan.
Moje pravo ime.
Zašto mi ne veruješ?
To je istina.
Smiri se , Marek, verujem ti.
Ruslan!
Ruslan.
Vidiš...
Ne veruješ da se zovem Ruslan.
Treba mi vremena da se naviknem.
Ne menja se ime tek tako.
Ako mi ne veruješ da se zovem Ruslan,
onda mi ne veruješ ništa.
To nije dobro.
Tebi je svejedno kako se ja zovem.
Ne tiče te se moja porodica.
Bombe, rat, tebi sve to nije ništa.
Sve je to istina.
Bez šale.
Kako se na francuskom kaže...
poverenje.
Ja imam poverenje u tebe.
Ti imaš poverenje u mene.
Ali ti..
Ti meni ne veruješ.
Ne, pusti to, umoran sam.
Ali ja imam želju.
Pusti me.
Molim te...
- Ne, neću. -Hajde, molim te.
Ne.
Ti si pravo dete.
Umoran sam.
Ja sam, slušaj...
Zašto me nisi nazvao?
Već sam počeo da brinem.
Javi se, molim te. Čekam.
Ruslan?
Šta je bilo?
Šta ti se dogodilo?
Napravio sam glupost.
Šta si uradio?
Drugi...
...videli su moj telefon.
I?
Misle da to nije dobro.
Gazda...
...misli da je normalno da imam nove stvari.
Majice...
I ostalo...
On nije zadovoljan.
Hej, da li je sve u redu?
Umoran sam.
Hajde, smiri se. Dođi u radnu sobu.
Lezi ovde.
Ti bi trebalo da ostaneš danas ovde.
Ne, ne mogu.
Ostali bi postali sumnjičavi.
Jesi li siguran?
Ne brini.
Šta zamišljaš, oni su moji prijatelji.
Gazda je ponekad malo lud.
Ali ja ga se ne bojim.
Ne brini.
Sigurno?
Slušaj, to nije problem.
Večeras ću biti ovde.
Ja se razumem u elektriku.
Da, elektriku.
Postavljam sijalice.
I prekidače.
Nisam ništa mislio, to mi je jedino zanimanje.
Zar ne možeš da živiš od onog što ti ja dajem?
Ne znam.
Nisam o tom razmišljao.
Ja živim dobro sa ostalima.
S bandom?
Koliko dugo ćei to potrajati?
Ne znam.
Dobro, ja idem u krevet.
Ti možeš da spavaš u radnoj sobi.
Ako želiš.
Da, radije ću tamo.
Napravio sam ti krevet.
Da li ćemo se jebati kao i do sada?
Ne, nije neophodno.
Bolje bi bilo da se smiriš.
Strašno sam umoran.
Šta je bilo?
Šta radiš tu?
Ništa.
Šta je bilo?
Reci mi.
Zar ti mene više ne želiš?
Šta?
Zar ti želiš da ja odem?
Ja ne želim da ti odeš.
Ja tebe više ne privlačim.
Meni više nije zabavno.
Šta onda?
Meni je draže kad ti spavaš u drugoj sobi.
Samo to.
To nije soba.
Pre je kancelarija.
Ti više ne želiš da me jebeš.
Ti mene više ne želiš.
Slušaj me...
Ja ne želim više da spavamo u jednoj sobi.
Uredićemo jednu sobu za tebe.
Važi? Tvoja soba.
Ali ja više ne želim da te plaćam.
Dobijaćeš samo džeparac.
Hoću da znam gde ideš i šta radiš.
Neću da se viđaš s drugima.
Ja te se plašim.
I ti se plašiš.
Koliko sam ja shvatio ti nemaš papire.
Misliš li na pasoš?
Da. Pasoš. Viza...
Ja imam pasoš.
On nam treba.
Bez papira ne možemo ništa da uradimo.
- Znači ti ga imaš. - Da, ali...
Gazda nam je uzeo pasoše.
Drži ih u sefu.
U sefu?
Da, u hotelu.
Gde je taj hotel?
Daleko.
Jako daleko.
Molim vas, ne dirajte kontejnere za smeće.
To nije dozvoljeno.
Molim vas, nemojte.
Pogledaću drugi sprat, vraćam se odmah.
Čitač kartica opet ne radi.
Pobrinuću se za to odmah.
Doviđenja.
Doviđenja, želim vam prijatan dan.
4. HOTEL HALT PODZEMLJE I ZMAJEVI
Dobar dan svima.
Dobro jutro.
Je li sve u redu?
- Dobro jutro. - Dobro jutro.
Zdravo.
Da li si uvređen?
Slušaj.
Spremi flašicu.
Marek.
Možeš li da odeš po flašu mleka?
- Veliku ili malu? - Svejedno.
Zašto si tužna?
Mrzim kad si takva.
Nisam tužna.
Samo sam umorna.
Hajde, danas je nedelja.
Bićemo ceo dan zajedno.
Ne mogu...
da se opustim.
Idem da se tuširam.
Ovde je flašica.
Idem da se tuširam.
Lepa jakna.
- Imam je odavno. - Da? Dobro, ja sad idem.
Zdravo.
Izvini...
možeš li da nas ostaviš nasamo?
Alo. Sve je u redu.
Da li to znači da imaš tvoje papire?
Slušaj...
Treba li da dođem po tebe?
Slušaj me...
Pokušaću da požurim.
Imaš neki probem?
Ko je to bio?
Kloni me se.
- S kim si razgovarao telefonom? - Ni sa kim.
Mali drkoš.
Dosado!
Marek, Marek, dođi ovamo.
Ti više nećeš da budeš s nama?
Izgledaš čudno...
Ja sam dobro. Zašto to kažeš?
Ne znam, napet si.
Ne, sve je kao i obično.
Čuješ, pojedi jedno jaje, to pomaže.
Imate problem? Mogu li da vam pomognem?
Ne, ne...
Zaboravio sam moj broj.
Molim vas, pazite.
Šta to radite?
Gospodine?
Broj 27.
27.
Rekao sam ti.
Zar si zaboravio?
Donji red, desno.
Otvori.
Hajde, ja ću ti pomoći.
Jesi li zadovoljan?
Da li je sve tu?
Pogledaj.
Idemo.
Šta se ovde dešava?
U magacin.
Kuda ćeš ti? Ostani napolju.
Odakle ti ova lepa jakna?
Siguno nije bila jeftina.
Mogu li ja da je probam.
Da li ti je poklonio novi prijatelj?
I njegov ključ?
Ti hoćeš da pobegneš?
Je li tako?
Zar posle svega što smo zajedno uradili?
Zašto ti trebaju tvoji papiri?
Šta ćeš, dođavola, da radiš stvojim dokumentima?
Oni će te proterati, budalo.
Da li te ja zadržavam ovde?
Idi samo.
Ako smo slobodni,
zašto onda držiš naša dokumenta u sefu?
Šta si to rekao?
Kakav sef?
To je orman, budalo.
Trebalo je samo da pitaš. Pitanje ništa ne košta.
Ja bih ti ih dao.
Šta će ti oni? Da živiš s nekim tipom?
On je video tvoje slatko lice na stanici,
i sad je tvoj gdin Savršeni?
Misliš li ti na nešto bolje?
Tvoj prijatelj je zabrinut...
Za tebe je...
Pazi, otkinućeš mu glavu!
U redu...
U redu. Vežite ga.
Nije ništa strašno, dobro?
Održaćemo mu lekciju.
On krvari!
- Njemu nije dobro. - Ne, on je samo nemoćan.
Mogu li da pitam šta se ovde dešava?
Ništa.
Ovde se ne dešava ništa.
Ja odgovaram za sve u ovom hotelu.
Gde je dečak?
Tvoj mlađi brat?
On nije moj mlađi brat.
A sigurno nije ni tvoj sin?
Nije.
Gde je on?
On je tamo gde želi da bude.
Šta je njemu?
On krvari i nema snage...
Možda bi trebalo da pozovemo doktora.
- Dobar dan. - Dobar dan.
Tražim jenog mladića koji se zove Ruslan Gerasijev.
Imate li broj njegove sobe?
Ne, nažalost nemam.
Kako ste rekli da se on zove?
Gerasijev.
Ne mogu da ga nađem.
On je deo jedne omladinske grupe sa istoka.
Pa, mi nemamo imena.
Mi znamo samo koliko ljudi primamo.
- Dobar dan, želimo. - Hvala, i mi vama.
Razumem.
Ja bih onda jednu sobu.
Imam jednu sobu na drugom spratu.
Tamo su svi oni. Možda ćete naći vašeg prijatelja.
Savršeno.
- Odvešću vas tamo. - Nema potrebe.
Ne brinite, treba nešto da proverim.
Da li ste dobro?
Da, dobro sam.
Eno je opet.
Izvolite.
Šta je to bilo?
Ne znam.
Verovatno ništa.
Ima li nekog?
Alo?
Da, molim, šta mogu da učinim za vas?
Šta je bilo to stenjanje?
Molim?
I vi ste to čuli. Iz sobe pored.
Zašto? Da li ste vi čuli još neke zvuke?
Ne, sve je tiho.
Ali vi ste izgledali zabrinuto.
Zabrinuta. Ne.
Da li znate koja je to soba?
Ne, ne znam.
A ako je to bio on?
Ko?
Mladić kog ja tražim. Ruslan.
Zašto mislite da je to bio on?
Ne mislim, siguran sam da je to on.
Ne mogu da ga dobijem. Možda je on u opasnosti.
Izvinite, ali ja ništa ne razumem..
Ko ste vi ustvari?
I ko je osoba koju tražite?
Jedan mladić, do koga mi je stalo.
Dobro, ali šta ja tu mogu da uradim? Oni dolaze ovde...
Vi ništa ne razumete. Meni je potrebna vaša pomoć.
I njemu je potrebna vaša pomoć.
Možete li da otključate sobu?
Samo da pogledamo.
Ne, ne mogu da otključam sobu.
To nije po propisu.
Vi ne smete? Ali da li može sobarica?
Ne, tu sobu ne može.
Ta soba je iznajmljena opštinskim organima.
Ti ljudi nisu gosti hotela.
Zar ne možete ništa da uradite?
Ako ste sigurni da je vaš prijatelj tamo
i da je on u opasnosti,
mogla bi da nazovem opštinske organe.
Ne, oni bi poslali policiju i onda bi oni sve uhapsili.
Ali možda je to jedini način...
Ne, to nije rešenje.
Izvinite na smetnji.
Niste me ometali. Molim vas, gospodine...
Ruslan?
Ja sam ovde.
Ne brini, idemo.
Dođavola...
Gde je on?
Sranje!
Moramo javiti Gazdi.
Hajde, idi.
Kakvo je ovo sranje?
Gde je ključ?
- Da li si ti otključao? - Ne, samo sam zaključao.
- A on te nije video. - Ne, bilo je zaključano.
Hej, ti tamo!
Da, molim?
Šta se ovde desilo?
Ja to ne znam.
Ja sam se vratio a neko je bio u mojoj sobi
i neke su stvari ukradene.
Stvarno?
Čudno...
Pogledaj...
Znaš li ti kako se zove?
Kako se zove?
Kako se zove osoba koja je ušla unutra,
koja je imala ključ.
Ne znam...
Možda neko od tvojih prijatelja.
Ne.
Ne to je bio neko sa centralnim ključem.
Ne, ali...
Ja nemam...
Smiri se, Gazda.
Bez brige.
Naći ćemo mi Mareka.
Policija, šta možemo da učinimo za vas?
Ja sam u Halt hotelu. Dođite odmah. Eksaliralo je...
Kako mislite, eskaliralo je?
Šta to radiš?
Ilegalci, napravili su haos...
Brzo. Morate intervenisati.
Šta se tačno desilo?
Je li sve u redu?
Mi to jednostavno ne možemo dozvoliti.
Moramo nešto preduzeti.
Objasnite mi šta se ovde dešava.
Ništa, ništa se ne dešava.
Šta znači to što su oni ovde?
Ne možete se ovde tući! Ja ću razgovarati s njima.
Izvinite. Nije bilo namerno.
- Žao mi je. - Čekaj malo...
Ja nisam ulazio u sobu i ništa nisam ukrao.
Da nisi to možda bila ti?
To si bila ti.
Usrana kučka je bila u mojoj sobi.
Ko si ti, soobarica?
Panduri!
Sklanjaj se s puta!
Panduri! Bežimo odavde!
Stoj!
Pusti me unutra!
Izvedite decu napolje!
Izvedite celu porodicu napolje.
Nemate izbora, morate izaći napolje.
Stoj!
Ruslan, moramo da idemo.
Pođi s nama.
Izlazi napolje!
Stoj. Smiri se.
Stoj.
Stoj!
Ne plaši se.
Smiri se. Ne brini. Sve će biti dobro.
Ubiću te, pičko.
Dobar dan, tražimo izbeglicu.
Da li ste nekog videli?
Ne, nisam nikoga video.
Dobro, hvala.
Stoj.
Kuda si pošao?
Sranje.
Vaša visosti, ostale su ozbiljne sumnje,
u vezi sa prirodom odnosa, koji dvojica tražilaca imaju.
Nejasan je njihov prvi susret i oblik njihovog zajedničkog života
koji je onemogućio razvoj odnosa otac-sin.
Ovde zakon treba
koristiti kao medijum za naturalizaciju usvojenika.
Vaša visosti, ja želim da
bilo kakve nedoumice u vezi mog klijenta razjasnim.
Ako bi, kao što to tužilac implicira,
njihov odnos bio isključivo seksualnog karaktera,
oni bi zahtevali životno partnerstvo.
Zahvaljujem, imamo sve informacije, da bi mogli doneti presudu.
Gospodine Danijele Artis i gospodine Ruslane Gurasijev,
mi ćemo vam reći našu doluku 25. novembra.
Ne brinite, ovo je jedno prosto usvojenje.
Nema osnova za odbijanje.
Morate imati još malo strpljenja. U redu?
Ja moram da idem, nažalost.
- Hvala. - Doviđenja.
Preveo Mita